Dette har hendt:
- Drar du? - Jeg sa opp i morges.
Stift din egen kirke. Noe mindre.
Hold øye med de tilbakevendte. Rapporter til meg.
- Carl? Det er meg. - Det har blitt lite søvn i det siste.
Forretningen du ga opp, denne fabrikken, -
- var også en del av familien din. Og du lot den dø.
Vet du hvor mye vi ofret for dette?
Moren din er glad i deg, Jacob. Faren din også.
- Men de forstår deg ikke. - For de er ikke som oss.
- Det den damen sa... - Hun er moren min!
- Og Jacob er nevøen din. - Nei!
Det går ikke lenger. Det er slutt, Fred.
Som vannet som renner i elven, er våre sjelers kilder uendelige.
Den har skapt nye kropper, like velsignede som de gamle.
Mange av dere kom til meg for å forstå og ære dette mirakelet.
Johannes døpte Jesus i vann, og hvis det var godt nok Jesus...
Å bli født på ny er å oppgi sitt gamle jeg.
Vi sørger over det gamle, men fryder oss over det nye.
Med Arcadias vann-
- ber jeg Gud om å beskytte deg, og døper deg i hans nåde.
Gratulerer, Barbara.
Jeg ber Gud beskytte deg, og døper deg i hans nåde.
Det er nifst. Jeg fisket her for noen dager siden.
- Du ser elendig ut. - Jeg har hatt søvnproblemer.
- Hvem fant knoklene? - Pastoren. Jeg skal prate med ham.
- Finn ut hva rettslegen trenger. - Ok.
Hei, pastor. Hva drev du med her i dag?
Jeg døpte folk.
I elva? Litt gammeldags. Har dere ikke døpefont i kirken?
Jeg har sluttet og startet min egen menighet.
Har du sluttet i din innbringende jobb? Du venter jo barn.
De jeg døpte i dag, passer ikke inn i den tradisjonelle verdensordenen.
Ikke alle i Arcadia syns vi bør leve side om side.
Sjef? Skoene dine blir våte.
Rettslegen antar at det er snakk om opptil seks lik. De må undersøkes.
- Det kan ta flere dager. - Det er for lenge.
Ring Maggie. Hør om hun kan komme og hjelpe oss.
Bør ikke du ringe henne?
- Be rettslegen ringe henne. - Ja, sir.
Ikke glem å puste mellom munnfullene.
Det var ikke mat i huset i morges.
Beklager. Jeg skal kjøpe mat senere.
- Tenker du fortsatt på Arthur? - Jeg prøver å finne ut hva alt betyr.
Han og Caleb bare forsvant.
- Hvorfor kom de ikke tilbake? - Vel...
Det virker som at hvis man forsvinner, er det over.
Men hvis du dør, etterlater du deg en kropp.
- Som Rachael. - Da kommer du tilbake.
- Unnskyld meg. - Jeg betaler.
Takk. Det er dr. Langston.
Hvordan går det hos Maggie? Har du lagt merke til knivgreia?
Hun måtte vaske brukte kniver umiddelbart.
Men det gjaldt ikke skjeer eller gafler. Bare kniver.
- Merkelig. Gjør hun ikke det nå? - Ikke som jeg har lagt merke til.
Kanskje hun prøver å imponere deg.
Det var rettslegen. De har funnet levninger i elva.
Knokler. Flere lik. Mer vet jeg ikke.
Rettslegen trenger min hjelp. Jeg drar dit nå.
Skal du til leiligheten? Du har ikke fått nøkler ennå.
Det går bra. Jeg har noe jeg må ordne.
- Ringes senere. - Ja. Takk for frokosten.
- Hvilket spill er det? - Zombie Ninja Attack.
Sjekk om de kan angripe stillere. De er jo ninjaer.
Gjett hva vi skal i dag? Plukke epler.
- Det er den tiden av året nå. - Jeg vil ikke.
- Leter du etter noe? - Jeg bare organiserer.
Hvordan finner du noe på dette kjøkkenet?
- Jacob, du kan ikke sitte og spille. - Hvorfor ikke?
- Ikke ta den tonen. - Hvorfor er han ikke på skolen?
Man kommer ikke inn på college ved å plukke epler.
Vi sender ham ikke ut i verden.
De andre på hans alder lærer og får nye venner.
Han er bare her med noen gamlinger.
- Nei. Det passer ikke nå. - Jeg er klar for å gå på skole.
Jeg er det! Jeg vil gå! Kan jeg ikke det, pappa?
Trenger du hjelp?
Ja, faktisk. Kan du skru på den bryteren der borte?
Jeg håpet vel på et mirakel.
Janine sa at du antakelig var her.
- Du har litt av en jobb foran deg. - Ja, men husleien er lav.
Og jeg håper graffitien utenfor gir meg aksept blant de unge.
- Hørte du om elva? - Maggie sa de fant levninger.
På min første dåp for de tilbakevendte. Et dårlig tegn.
- Jeg sa alt jeg husket til sheriffen. - Ok.
Jeg skulle bare hilse på.
Var det noe annet? Siden du dro helt hit?
- Blir det mellom oss, pastor? - Ja.
Og ikke kall meg pastor. Jeg er en venn.
Jeg døde.
- Hei sann. - Hei.
Carl sa at du hadde gjort framskritt.
Dette er lårben.
Vi har funnet åtte. Det er minst seks lik, alle menn.
Se på fargen. Bein blir gule over tid.
- Det røde stammer fra leire. - Begravd, altså.
- Men det er ingen alger på dem. - Har de blitt flyttet?
- Beina ble gravd opp og dumpet her. - Og hvor lå de før de havnet her?
Vi vet ikke. Vi prøver å identifisere noen av dem.
Takk for hjelpen.
Moren din var her tidligere. Hun ble døpt. Igjen.
Hun trodde vel at den første dåpen var ugyldig.
Rettslegen trenger meg.
Det henger ikke på greip.
Kanskje jeg ble født i Arcadia.
Jeg har alltid visst at jeg ble adoptert.
Jeg var den gutten.
Han som diktet opp historier for å tette hullene. Teite greier.
Pappa var idrettsmann, mamma var danser. De døde i en flystyrt.
De prøvde å skjule at jeg var uønsket.
- Det er ikke tilfellet i de fleste... - Nei, men man sier det til seg selv.
Det er sånn man lever livet sitt, med den troen.
Men det er ikke derfor du er her.
Jeg hadde en drøm i går.
Jeg så på et lik. Jeg visste at han var død.
Mens jeg stirret...
...begynte han plutselig å puste. Det var meg.
Hva betyr det? Er det to av meg der ute? En død og en levende?
I ordets egentlige forstand, ja.
Jeg har et lik.
Jeg kom tilbake. Det må finnes et lik.
Jeg skal ikke fortelle deg at jeg vet hvordan det føles, -
-men da Rachael kom tilbake-
- og ville se liket sitt, var hun livredd.
Men hun visste hvor viktig det var for henne å se det.
Så hun kunne sørge.
- Hvordan sørger man over seg selv? - Folk gjør det hele tiden.
Sørger over barnet du en gang var, og livet du kunne fått.
Det er sorg i dåp også.
Den gamle deg må dø for at den nye deg skal bli født på ny.
For å vokse, må man stede fortiden til hvile.
Jeg vet ikke engang hvor mitt gamle jeg er.
Kanskje du må finne det.
Legg igjen en beskjed etter pipetonen.
Jeg har en ny tilbakevendt. Våknet i skogen, gikk inn til byen.
Han har ingen familie, så han er vel ditt ansvar.
Gi beskjed om hvor du vil ha ham levert.
- Det var raskt. - Hva?
- Jeg trodde det var en annen. - Du vil ikke tro dette, Marty.
Jeg tror de er tilbakevendte. Knoklene fra elva.
Det er minst seks lik. Tre av dem har brukne lårben.
Helt identiske brudd.
De andre tre har en medfødt kneskade.
Vi har to sett med tre identiske skjeletter.
De må ha dødd og kommet tilbake.
Som Rachael. Hver gang etterlot de seg en kropp.
- Er du sikker på dette? - Det må være forklaringen.
Men disse knoklene er veldig gamle. Fra 30-tallet, ifølge rettslegen.
- 30-tallet? - I så fall var ikke Jacob den første.
Det har skjedd før. Dette forandrer alt, Marty.
- Hvor er du nå? - Ved elva.
Kan du ta med levningene til klinikken? Ikke la rettslegen ta dem.
- Si at det er på ordre fra meg. - Hva er det som skjer, Marty?
Be rettslegen vente med å skrive rapporten til hun har hørt fra meg.
- Carl? - Hei. Beklager. Vekket jeg deg?
Nei, jeg bare sitter her med øynene lukket.
- Jeg er fryktelig lei for det. - Hva?
"Fryktelig lei for det"? Hvem snakker sånn? Er du britisk?
- Jeg prøvde ikke å høres britisk ut. - "Skal det være litt te?"
- "Tebrød med syltetøy?" - Ja. Ganske morsomt.
Jeg har vasset i elva. Jeg må skifte bukse. Sov videre, du.
"Jeg må skifte bukse." Du høres ut som en teit, gammel dame.
Jeg tenkte vi kunne feire i kveld.
Grille litt. Du må bare få tak i noen biffer og en ny sak.
- Bilnøklene ligger i kjøkkenskuffen. - Hva?
- Jeg tenkte du... - Å risikere å bli drept?
Vil du at jeg skal bli skadet, Carl?
- Vil du at broren din skal bli skutt? - Selvsagt ikke! Du er broren min.
Uansett hvor mye jeg spiser, legger jeg ikke på meg. Jeg tærer bort.
All den maten... Det blir ganske dyrt.
Hva er det?
- Jeg la merke til noe. Der, ja. - Hva er det?
Husker du at du ble ertet på barneskolen?
- Husker du hva de kalte deg? - Ja.
Og jeg ga dem juling. Jeg forsvarte deg.
- Vel... - Jeg er lei for det.
Jeg vet at de var slemme.
Men nå når du er blitt eldre, er det tydelig.
Haken din ser faktisk ut som en rumpe.
Hva er det?
Jeg har det i meg ennå! Hør her.
Sørg for at biffene er frosne.
Jeg misliker at de ligger i kjøleskapet og blir fordervet.
Gjennom der. Det er et lager i kjelleren.
Kan dere begynne? Jeg kommer straks. Takk.
- Er alt i orden? - Ja da, vennen.
Du ba meg komme innom for en oppfølgingstime, så her er jeg.
Ja, det stemmer. Det passer litt dårl...
Forresten, det bør gå fort. Kom igjen.
- Jeg kan komme tilbake senere. - Nei da, det går bra.
Alt ser bra ut. Fortsetter det sånn, vil jeg si du er i god form.
- Traff du faren din i morges? - Ja.
- Snakket du med ham? - Bare om jobb. Det passer ikke nå.
Han lider, og jeg vet at du ser det.
Faren din...
Han undertrykker følelsene sine. Det har han alltid gjort.
Han liker å late som ingenting kan såre ham.
At han ikke er nærtakende.
Men jeg kjenner ham bedre enn de fleste. Han har mye følelser.
Frykt, smerte, tap.
Men mest av alt: Kjærlighet.
Jeg kan fortelle en ting til om faren din.
Han har rett når han ikke stoler på oss.
Meg, moren din, til og med Jacob.
- Vi burde ikke være her. - Hva mener du?
Vi har ikke gjort noe for å fortjene en ny sjanse. Vi er ikke helgener.
Han er den eneste som har vært modig nok til å si det høyt.
- Mr. og mrs. Langston, velkommen. - Takk for at du ville møte oss.
Og dette er Jacob.
- Hils på rektor Hayes, Jacob. - Hei.
Du husker meg neppe. Jeg gikk i andre klasse da Jacob gikk her før.
Vi har en ny klatrevegg her. Ingen har nådd toppen ennå.
Prøv den mens vi tar en prat. Den er der huskene var før.
- Husker du hvor det er? - Ja.
Kom inn.
Henry og jeg er bekymret for hvordan de andre barna vil reagere.
Jeg skal ikke si at det blir lett. Mange forstår ikke at det er mulig, -
- men jeg tror det. Jeg kjente Jacob, og gutten er ham.
Vi vet hvordan folk reagerer på folk som er annerledes.
Kan du garantere for hans sikkerhet?
Sikkerhet prioriteres høyt, men å være annerledes er aldri lett.
Det er viktig at vi er ærlige med hverandre.
Vi skal gjøre det vi kan for å gi ham en normal barndom, -
-men det finnes ingen garantier.
Sannheten er at jeg også er bekymret for hans sikkerhet.
Dette er ms. Lynch, Jacobs lærerinne.
Hyggelig å møte dere. Dere er Jacobs besteforeldre?
- Nei, det er gutten jeg snakket om. - Å, beklager.
Det går bra.
- Loo? - Hyggelig å møte deg.
Du sa at knoklene er 80 år gamle.
- Hvordan kom de tilbake? - Jeg tror det har skjedd før.
- Hvordan er det mulig? - Jeg vet ikke. Det er bare en teori.
Jeg må finne ut hvem som flyttet på levningene.
- Finner du ut av det? - Vi brukte en strømningsmåler.
Vi tror de ble dumpet lenger oppe i elva.
- Jeg skal undersøke det nærmere. - Pappa?
Jeg vet at det ikke var lett for deg i dag.
Å være ved elva, på det stedet.
Det vekket noen minner som jeg har prøvd å fortrenge.
- Snu deg. - Du gjør er en stor tabbe.
Jeg gjør mange for tiden. Legg til denne.
- Hvor skal vi? - Før meg til henne.
- Nærmere kommer du ikke. - Jeg ville møte deg.
- Jeg satte håndjern på ham. - Slipp ham løs.
Det du lurte på, kunne du spurt meg om over telefonen.
- Da hadde vi sluppet denne omveien. - Du hadde svart nei.
Hva gjorde dere med kroppen min da jeg døde?
- Hvordan det? - Jeg vil ha den.
Det er ikke mulig. Selv om det var farlig for oss, -
- sendte jeg deg til Arcadia fordi jeg trodde det var nyttig.
En mann på innsiden som holder ting i balanse.
Du har vært der i 132 timer, og har ikke gitt meg noe.
- Fem dager, mener du. - Fem og en halv.
- Uansett, hva har du gjort for oss? - Det har ikke skjedd noe. Ennå.
Når du har noe å komme med, så ring meg.
Hvis jeg gjør det, får jeg kroppen min?
Den er bare et fartøy. Du får aldri lov til å beholde den.
Men jeg er ikke helt usympatisk.
Du sliter med å tilpasse deg, og jeg er ikke fremmed for en byttehandel.
Har du noe håndfast til oss, gir jeg deg tilgang til kroppen din.
Randy kjører deg tilbake.
Heter du Randy?
Det tok sin tid.
- Den er svidd! - Nei, den medium, som du liker det.
Etter alt jeg gjorde for deg.
Jeg fikset det lille problemet vårt, eller hva? Eller har du glemt det?
Vil du ikke snakke om det?
Kanskje jeg vil snakke høyt om-
- hva som skjedde med vår kjære mamma og pappa.
- Du har drukket for mye, Mikey. - Nei.
Pokker! Se hva du fikk meg til å gjøre!
- Spis den! - Hva?
Spis den med kniv og gaffel, rumpetryne!
- Mikey? - Gjør det.
Kom igjen.
Sånn, ja. En stor, fin bit.
Jøsses! Se på deg!
Du skulle virkelig gjøre det! Du er like dum som du ser ut.
Rydd opp i rotet og stek en ny biff til meg.
Ok, lillebror?
Ta med en ny øl i samme slengen.
Rumpetryne.
- Hei. - Hei. Jeg har ringt i hele dag.
Jeg var opptatt. Hadde noe som måtte fikses.
- Har du identifisert dem? - Nei, men vi fant noe annet.
Vi fant slagskader på en av hodeskallene.
Rettslegen tror at det er dødsårsaken.
Og her borte... Dette er tungebeinet.
Det var brekt før døden inntraff. Typisk for kvelning.
- Du har stått på. - Beina forteller en historie.
Jeg skal gå gjennom det igjen, men jeg tror disse menneskene ble drept.
- Følger du med? - Ja, jeg bare tenkte.
- Vet faren din dette? - Nei. Jeg skal ringe ham.
Det er meg. Jeg har noe til deg.
Jeg går opp.
Fabrikken? Det burde jeg gjettet.
- Sa Margaret noe? - Nei.
- Jeg var på skolen i dag. - Hun trodde vi var besteforeldrene.
Nei, ikke det. Ikke helt.
Før hadde vi en rutine.
Jacob gikk av ved bussen, før jeg kjørte til jobb.
Etter at han døde, klarte jeg ikke det.
Du ville straffe deg selv. Så du sluttet.
32 år.
Det er kanskje på tide at jeg slutter å straffe meg selv.
Syns du jeg er gal?
Nei. Du bør gjøre det.
Pappa, det er meg. Jeg er på klinikken og gransker knoklene.
Alle har noe til felles, mer enn at de er tilbakevendte.
Jeg er ikke helt sikker, men jeg tror alle ble drept.
Det kan dreie seg om drap.
- Hei. Jeg fikk meldingen din. - Kom inn.
- Fant du noe ved elva? - Nei.
Vi har beinrester som kan gi oss DNA.
Knoklene er fra 30-tallet, så morderen er antakelig død.
- Er det noen andre her? - Nei.
- Bli her. - Nei!
- Er du sikker på dette? - Jeg vil se den.
Du forstår at jeg ikke kan la deg beholde den? Kom igjen.
Den er umerket, men vi vet at den er til deg.
Andre korinterbrev, verst 4 kapittel 16.
Derfor gir vi ikke opp.
Selv om vårt ytre menneske tæres bort, -
- blir vårt indre menneske fornyet fra dag til dag.
For selv om trengselen er kortvarig, bevirker den for oss en herlighet.
Carl? Er du der nede?
Jeg er så fyllesyk. Jeg våknet i veikanten.
Hvordan i helvete havnet jeg der? Carl? Jeg er sulten.
- Skal du lage middag, eller? - Jeg kommer, Mikey.
En herlighet som har mer og mer overveldende vekt.
Vi holder ikke blikket mot de synlige ting, men mot de usynlige.
For de synlige ting er midlertidige, men de usynlige er evige.
Av jord er du kommet, til jord skal du bli.
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Tekst: Espen Remseth Hovelsen www.sdimedia.com